Dan in Real Life
- Hé. - Hé.
- Ez a tied? - Apa...
Gondoltam...
Hé.
Hé, meg akartam később csinálni.
Most már nem kell.
- OK. Oké, éhes vagy? - Aha.
- Müzli? - OK.
Rendben.
- Tehát, a terv... - A terv.
Cara, apa készül felfedni a "terv"- et.
Bepakolok a kocsiba, értetek megyek suli után,
aztán autózunk egyenesen... oda.
- Jól hangzik. - Nem hangzik jól.
- Most mi van? - Nos, nem az a lényeg,
hogy suliba járjunk? ErőIteted a lógást,
miközben suliban kéne lennünk.
Nem? Mi lesz a tanulmányaimmal?
Miért mosolyogsz?
Csak nem gondoltam, hogy az fogom hallani tőled, hogy "mi lesz a tanulmányaimmal".
Ez mosolyra késztet...
- Nem akarok menni. - Ez van minden évben.
Csak ilyenkor lehet együtt a család.
Segíteni kell nagymamának és nagyapának.
- Menj! - Tönkreteszed a taníttatásom.
Majd meggondolod magad.
- Igen? - Nagyon jó cikk, uram.
A rész a kijárási tilalomról... Roppant találó.
És ha szabad megjegyeznem, a tegnapi írása
a megtartóztatásról kiváló volt.
- Ki vagy te? - Marty Barasco.
Meg szeretném köszönni a múlt pénteki cikkét.
Segített megérteni a szüleimet.
Oké.
Nos, Marty, mit tehetek még érted?
Szeretném látni a lányát, uram. Ha lehetséges.
Á! Jane. Jane!
Igazából Cara-hoz jöttem.
Örültem a szerencsének, Marty. Gyere vissza két év múlva!
Nem akarok dicsekedni, de Mr. Shaff szerint
én vagyok az egyik legjobb sofőr az osztályban.
Azt mondja kész vagyok az autópályához is.
Mr. Shaff és én lehet, hogy nem értünk egyet.
- Cara! Indulás! - Szóval, elengedsz?
Meglátjuk. Pontban d. u. 3 óra. Ne...
- Késsünk. Értettük. - ... késsetek.
Rendben.
Csak hogy tudd, a fiú akihez olyan durva voltál, a barátom, Marty,
a labortársam az osztályból. Egy extra-kreditet érő kísérletet csinálunk.
A busz.
Hé, hé, hé! Várjatok! Várjatok!
- Gyere! - Siess!
Igen?
Igen, Jordy, elküldtem e-mailben 1,5 órája.
Hogy?
Kizárt. Viccelsz.
Ez vicces.
- Hol a húgod? - Késtél.
A Yumms-ba ment. Vezethetek?
- Aput felveszik más újsághoz is. - Ne kiabáljuk el.
Más jelöltek is vannak...
Ó, ez király! Vezethetek?
Nézd, te remekül vezetsz. Csak a másik több százmillió sofőr...
Ha nem engeded sosem tanulom meg.
De ha meg engedem, lehet hogy nem maradsz életben.
Mi volt ez? Mit művelsz?
- Nem tudnál még cikibb lenni? - Bocsi, hogy megzavartam a tanulmányaidat.
Nem lehet mindenki egy szerzetes, mint te.
- Egyébként szobafogságot kapsz. - Ó, igen?
Meddig?
- Életed végéig. - Apa, ne már!
- Megalázó. - Nekem mondod!
OK, szobafogság egy hónapra.
Egy hónap? Az rosszabb, mint ha örökké.
- OK, apa, miért? - Hazudtál.
Aha, nem tudod elviselni az igazságot.
Talán próbáld meg legközelebb.
- De... de... - Nem, nem. Nem.
- OK, apa... Szeretem Marty-t. - Ó, kérlek.
- OK. - Gyerünk már!
Apa, apa, apa! Állj! Csak hallgass meg!
Nem jöttem rá rögtön. Eltartott egy ideig.
- Mennyi ideig? - Három hete ismerem,
de három nap után már tudtam.
Nem tudhatod három nap után.
- Lehet, hogy ő igen. - Nem, nem. Nem.
Amit érzel az nem szerelem.
- Csak fiatalság és gondtalanság... - De az. Szeretem.
- Azt hiszed szerelem, de nem. - De, szeretem. Szeretem!
- Nem, nem az. Nem, nem. - Szeretem.
Szeretem. Szeretem.
Apa? Jól vagy?
Ott szalad Jane egyetemi oktatása.
Ott meg Cara-é.
- Ó, ne. És az enyém? - Azzal nincs gond.
Á, várj, mégis. Ott is van!
Nem tarthatsz távol Marty-tól.
Apa, hadd emlékeztesselek, hogy a világ fele pasi,
és találok mást.
De tudom, hogy csak Marty érinti meg a szívem.
A kocsiba!
- Ismerek egy igazán jó sofőrt. - Nem.
Nem.
Parancsolj.
Azt hiszem a tesóid nincsenek jóban velem.
- Gondolod? - Szerinted miért?
Jó apa vagy, de néha rossz apuka.
- Ki mondta ezt neked? - Senki.
Jane vagy Cara? Elárulhatod.
- Én találtam ki. - Nem, nem te.
Melyik nővéred kérte, hogy mondd ezt?
Én találtam ki. Negyedikbe járok.
- Én magam is ki tudok találni dolgokat. - Jane vagy Cara?
- Én találtam ki! - Jane vagy Cara?
- Negyedikbe járok! - Negyedikes!
Ó, megjöttek!
Itt vannak. Gyertek, lányok!
- Hé, papi! - Örülök, hogy látlak.
Szia, Lil!
Hé, apa.
- Így már mind itt vagyunk. - Mm-hm.
- Hogy vagy? - Jól. Vagy inkább mégsem.
- A gyerekek ki nem állhatnak. - Ezek szerint valamit jól csinálsz.
Ó, olyan... Szia, szívem!
Nézd a lányaidat! Mind felnőttek.
Nem, nem, nem. Még mindig nagyon fiatalok.
- Gyere, Lilly. - Hé, hogy vagy?
- Egyre nagyobb. - Minden egyes nap.
- Hé. - Dan.
Jó látni téged.
- Hello. - Hello.
- Szia, Dan bácsi. - Hé, Eileen, mi újság?
- Milyen volt a forgalom? - Hát, nem volt vészes.
- Szia, hugi. Jó látni. - Örülök, hogy itt vagy.
Kik ők? Még sosem láttam ezt a két srácot.
- Szia, Dan bácsi. - Mondj valamit!
- Valami. - Végre, megtörtént. Tudtam. Haladás.
- Jól hangzik. - Segíts a csomagjaival, OK?
Szívem, te lent leszel.
A bátyád, Mitch, elhozza egy barátját, úgyhogy...
- Enyém a külön szoba. - Igen.
- Bocsi, tesó. - Semmi gond.
- Aludj jól! - Te is!
- Fáradt vagy? - Tegyél le, tegyél le!
- 'reggelt! - Jó reggelt!
- Jól aludtál? - Aha.
- Tegyél le! - Hozhatok nektek valamit?
Életet.
- Egy kis térre van szüksége. - Nem, nem arra.
De, pontosan arra.
Mindannyiótoknak arra van szüksége.
Miért nem mész el az újságért?
- Ó, anya. - Rajta.
Jót tenne neked. Eltűnnél egy kis időre.
- Talán itt kéne maradnom. - Nem. Menj el, Danny.
Ez nem kérés.
- Jó reggelt! - Jó reggelt!
- Egy perc és jövök.
Hát, akkor a belvárosba ment.
Aha, kávézni. Igen.
Hétvégenként beszélnek.
Üdv. Elnézést! Tudna segíteni?
Igen...
Egy könyvet keresek. Nyilván...
- Valamit konkrétan? - Valami olyat, ami tudna segíteni
megbirkózni egy...
...egy esetleges kínos helyzettel.
Ó, oké. És mi... milyen...
Nos, valami vicces jó lenne.
De nem feltétlenül egy olyan nagy "ha-ha-há"- s, nagyon harsogó,
és nem is olyan másokat kinevetős fajta,
hanem inkább olyan... emberien vicces.
OK.
És ha... végigkúszna rajtad, meglepne,
és közben rávenne, hogy azt hidd, hogy amit gondoltál,
nem egyszerűen hibás gondolatmenet volt,
hanem ha hibázol, ad egy bizonyos jó árnyalatot
a hibádnak...
Úgy értem, hogy...
leginkább olyasmire gondolok, ami elsöpör.
És közben mégsem.
Mármint... úgy értem...
mély kötődést akarok érezni valami iránt.
Vagy talán nem tudom mit keresek.
Nos, tapasztalatom szerint mindezt ritkán találja meg egy könyvben.
- Ó. - Talán ezért van belőIük olyan sok.
- Tehát, mi a választék? - Egy szórakoztató, egy
- lehetőségek potpourrija. - Potpourri?
Aha. Itt van. Költészet.
Dickinson, tudja, alapvető dolog.
- Neruda mindig jól jön. - Egyetértek.
Ó, ez igazán olvasmányos.
Gandhi élete? De ő...
Soha senki nem volt olyan menő, mint ő.
Világítótornyok... Nehéz jó embert találni.
- Ó, már a cím is... - Anna Karenina...
Ó, na ez vicces.
Nem, igazándiból a vicces az ez.
Mindenki kakál
Vagy talán mégsem az.
Nem, ez vicces. Nagyon is. És igaz.
Jó. Oké, remek...
De ha csak egyet választhatna...
Azt mondanám, hogy
semmi sem mérhető a
Fishcliff románcához.
Őszinte leszek. Csak körbementem és elhoztam pár könyvet.
Csak hoztam amit értem.
- Mit keres? - Megvéve.
- Hogyan? - Mindet kérem.
Csak ajánlások voltak, én...
Csak kapja meg érte a jutalékot.
- Nem itt dolgozik. - Hát, pedig kellene.
Maga remek.
Nem, nem vagyok az.
Dan vagyok. Elnézést.
Marie.
Hé... Üdv.
Marie, jóvátehetném?
OK. Itt a teája. Forró.
Vigyázzon! És a narancslevem.
És egy muffint is vettem, de azt hiszem
egy kisebb bolygót adtak.
Le kéne tennem.
- Köszönöm! - Hoztam szalvétát és evőeszközt.
A villa nagy híve vagyok.
Maga láthatóan nem az.
- Tehát, Dan... - Igen.
- Megszületett... - Meg.
Mint mindenki más. És felnőttem, mint mindenki más. Finom?
Oké. Lássuk csak.
Elkezdtem suliba járni, kaptam egy Bonanza kajásdobozt.
Egy műsor a '60-as évekbőI, egy TV-műsor.
Tíz évesen bűvész akartam lenni.
Tehát bűvészelőadásokat rendeztem a szomszédbeli gyerekeknek.
El akartam kápráztatni egy szomszéd lányt.
De nem sikerült. És ez egy gipsszel és pár öltéssel járt...
Hadd mondjak el valamit. Valamit, amit...
Nevetni fog. Valamit, amit még nem mondtam senkinek...
egész életemben.
És nehéz elmondanom mindezt.
Aztán megbetegedett...
Majd meghalt.
És...
Eltartott egy ideig.
Talán beszélhetnénk másról.
Szóval azt mondja, maga egy azok közül a három gyermekes özvegyek közül,
akik gyanútlan emberekre vadásznak könyvesboltokban?
- Ez úgy tűnik én volnék. - Voltam már én is így.
Tényleg?
Úgy tűnik, nagyon...
- nehéz lehetett. - Nem...
Nem, mostanra már jól vagyunk. Igazán jól.
Nem kell mosolyognia.
Jobb, mint a másik lehetőség.
- Megfogná? - Igen.
Elnézést.
Szia. Nem, nem, pár percre vagyok. Igen.
- Mennem kell. - Ó. Oké.
Elütöttem az időmet.
Bárcsak beszélgetnénk még.
Nos, jó, bár kicsit szokatlan volt találkozni magával.
- Esetleg felhívhatnám valamikor? - Az elég kényelmetlen volna.
- Mert van valakije? - Igen. Új kapcsolat.
Rájöttem volna ha nem folyton csak én beszélek.
- Ez igaz. - De ez nem teljesen korrekt, nem?
- Mármint, maga tud mindent rólam... - Köszönöm!
Én pedig semmit. Nem akarom úgy leélni az életem, hogy
a könyvesbolti nőn jár az agyam, aki hagyott magyarázni.
Csak két ember lennénk, akik befejeznek egy elkezdett beszélgetést.
Oké. Ebben nincs semmi rossz.
Hívjon. Vagy ne... de inkább mégis.
Ó, Hé, hé.
Csak hogy tudja. Azért is felhívnám, hogy megmondjam, nem hívom fel.
OK.
"Felhívnám, hogy megmondjam, nem hívom fel. "?
Bocsánat, bocsi.
Sohasem csinálok ilyesmit, biztos úr.
Általában óvatos vagyok.
Senki sem hisz a...
- Üdvözlöm Rhode Island-en! - Aha, okés.
Ja, jó itt lenni.
- Hé. - Hé.
- Mi a baj? - Senki.
Úgy értem, semmi.
Danny visszajött.
- Haver, minden oké? - Mi? Igen.
- Nem, nem, jól vagyok. Igen. - Biztos?
Mert... nem úgy nézel ki.
Hát, elég különös volt... Én...
- Azta. - Azta mi?
Találkoztam valakivel, és ő tényleg valami.
- A mindenit! - Tesó, ez több, mint óriási.
- Megvan a száma? - Aha.
- Fel fogod hívni? - Ez bonyolult.
Nem, egyszerű ez. Hívd fel!
Ne, még csak most találkoztak. Biztos aggódik, hogy túl korai.
Sosincs túl korán. Főleg az ő korában.
- Amy, Dan találkozott valakivel. - Pszt!
- Találkozott valakivel? - Dan találkozott valakivel?
- Gyere ide! Mennyi idő múlva telefonáljon? - Ne már.
Nem tudom. Évek óta nem vagyok szingli.
- Én sem. Istenem, kicsoda az? - Dan bácsi találkozott egy nővel?
Dan találkozott egy bombázóval.
Rendben, rendben. Elég volt.
Tudod mit? Kérdezzük meg Annie-t!
- Most nemrég? - Igen.
Hogy néz ki?
- A hölgy... - Mi a...
- ... kérdés? - Ő a bátyám, Dan.
És a tanácsodra van szüksége. Találkozott egy bombázóval a városban
és... Egy kicsit le van döbbenve.
Te nem lennél? Mitch elfelejtette említeni,
hogy a hétvégéjükön meg fog ismerkedni az egész családunkkal.
- Nem akartam megrémiszteni. - Menjünk, emberek! Gyerünk.
Gratulálok!
Szóval... Annie?
Anne-Marie. Mitch Annie-nek hív,
de egyébként máskor Marie vagyok.
Két Mary és egy Martha van az edzőcsoportomban,
- nem akartam összezavarni az embereket. - Igen. Az nem lenne túl jó.
- Én... a Marie-t kedvelem. - Gyere, édesem.
- Nők a verandán. - A lányok kint,
srácok bent. Rajta, Dan. Mutassuk meg nekik!
Kiváló. Oké. A legrövidebb időegység. Négy betű.
- Mili. - Ó, várjatok.
- Nano! - ... A-N-O. Szuper!
Hé, nincs leskelődés.
- Srácok, nagyon le vagytok maradva. - Ezzel nem segítesz.
Nem hiszem, hogy a "titkolózó" passzol.
Nem, valóban nem. Nem lesz jó.
- Nézzük a 12-es vízszintest! - Nézzük.
Hogy felkeltse az érdeklődésedet elég különlegesnek kell lennie, nemde?
- Hagyjuk a 12-est... - Ezt próbáltam elmondani.
Nem fog összejönni. Jár valakivel.
- Az nem a te gondod, tesó. - Ami azt illeti, eléggé az.
Figyeljetek, 15-ös vízszintes. Öt betű, sütés.
- Sütés. - "Grill"...?
Van egy kis kövecske a bal kezén, öregem?
- Nem, még nincs. - Akkor minden oké.
Rendben, koncentráljunk, emberek! Sütés.
- Sauté. - Ó, egek! Persze hogy sauté!
És az előző szó... volt már a "zeitgeist"?
- Van benne E-I-T. - Úgy kijönne az "ózon".
Uram, megütöttük a főnyereményt!
Tíz betű. "Ami elromolhat, el is fog. " Tehát...
Föld Dan-nek. Még mindig rejtvényezünk.
- Még csak közel sem vagyunk, Dan. - Haldoklunk, haver.
- Kész. - Hurrá a tányérokért.
Gratulálunk.
- Nézzük csak át! - Most mi van, fiúk?
Edények, mi?
Mi történt? Teljesen haszontalan voltál.
Bocsi, srácok.
Szálljatok le róla. Sok minden jár a fejében.
- Sauté. - Apa, anya.
Mit gondoltok róla?
Nos, Mitch, még túl korai megmondani.
De az elmondható, hogy okos, csinos, imádni való,
és ha ezt elbaltázod, őt magunkhoz vesszük te meg mehetsz amerre látsz.
Dan, szívem, kihagytál egy részt.
Komolyan, haver. Az a csaj belevaló. Elképesztő, tényleg.
- Szerinted milyen? - Nagyszerű.
Hadd kapjak egy falatot!
Hé, hé, hé.
- Ne, ne. Gyere, Gus! - Okés.
Megmutassam a térképen, hogy hol vagyunk?
Ó, igen. Hogyne.
Ha tudtam volna róla, én soha...
- A testvérem barátnőjét nem. - Nem, persze hogy nem.
És csak a rend kedvéért, sosem neveztelek "bombázónak".
- Na, mi... Ez az öböl. - Ó!
- És pontosan itt vagyunk. - Látom.
- Szóval, mit csináljunk? - Ez elég vicces.
Talán csak mondjuk el a többieknek.
Ne. Nem, nem, nem.
Nem tettünk semmi rosszat. Aranyos volt...
Helyes. Megismeritek egymást.
Aha. Csak megmutatom a térképen hol vagyunk.
Hé, Mitch bácsi, nem számolsz.
Oké. Hé. Tudom ám mi folyik itt.
Nem bújtok el.
Nyomás! Egy.
- Kettő! Rajta! - OK.
- Rendben, én... - Három.
Clay, tudom, hogy abban a hátsó szekrényben vagy.
- Gyerünk. - Négy.
Öt, hat. Kétszázig számolok.
- Látunk titeket. - Igen.
Közben lefekszem. Nyolc.
- Mitch remek fickó. - Igen, az.
Vicces, mókás...
Nem túl komplikált... jó értelemben. Pont amire szükségem van.
- Remek srác... - Kilenc.
Most fejeztem be egy hosszú, zűrös kapcsolatot,
beléptem abba az edzőterembe és Mitch ott volt.
Remek srác.
- Folyton ezt mondogatod. - Hát, mert tényleg az.
Tíz.
11, 12, 13, 14, 15!
- Sok szerencsét... mindannyiunkhoz! - Oké.
Egy kis madár azt csicseregte, hogy felvesznek más újsághoz is.
Lilly. Egy csomó írót megnéznek. Még nem biztos a dolog.
Marie hihetetlen. Mondasz egy helyet és ő vagy élt ott vagy már volt arra.
Tibet, Chile, Berlin, amikor még létezett a fal.
Ő olyan...
Várjatok! Hé, mirőI maradtam le?
- Nos, Mitch-nek összejött. - Aha.
És mi a helyzet veled? Találtál már valakit?
- Apa, ne... - Nézd, tudom, mindig azt mondod,
hogy Suzanne-nel megnyerted a főnyereményt
és hogy ezt újra megpróbálni kapzsiság lenne,
de... annak már négy éve.
Nem lehetne, hogy csak sétálunk, kérlek?
Meg akartalak kímélni.
És sosem éreztem semmit.
Valaki ideadná a kukoricát?
- És így találkoztunk. - Megvan.
- Az én verzióm... - Ne.
- Mi a horoszkópod? - Skorpió, mérleg aszcendens.
- Ó, istenem, nekem is! - Tényleg?
Van testvéred?
- Nincs. - Ki kér kukoricát? Valaki...
Mesélj magadról valamit, amit nem sokan tudnak, még Mitch sem.
Én... a palacsinták
- kiváló készítője vagyok. - Tehetség-műsor.
- Milyen lenne a tökéletes napod?
Az enyém Annie-vel kezdődne és Annie-vel végződne...
Nem téged kérdeztünk. Tehát, mi a válaszod?
Az enyém úgy kezdődne, hogy elmennék egy olyan országba,
ahol számomra ismeretlen nyelven beszélnek, új szokásaik vannak,
egy helyre, ami teljesen szokatlan.
Üdvözlünk. Azt hiszem megérkeztél.
Azt akarom mondani, hogy mikor először megláttam...
Mikor megláttam...
Édesem, nem kell kiabálnod.
Azt hittem pont akkor haltam meg,
- mert egy angyal van a szobában. - Köszönöm.
Te és Mitch szerelmesek vagytok?
Ez a kukorica olyan, mint egy angyal.
- Tervezzünk egy sátrat! - Igen! Egy jó nagyot.
Csinálhatunk neki plafont is.
Desszert! Desszert!
Ó, Danny, néhányunk még eszik.
- Kezd későre járni. - Nem is.
Én is egyke vagyok. Eléggé nyomasztó dolog, nem?
Átélted már a tökéletes napodat?
Mikor válik a pasid szeretővé?
OK. Oké, rendben.
Azt hiszem abba kéne hagyni a kérdezősködést. Egész este vallattuk.
Úgy érzed, hogy vallatunk?
- Nem, egyáltalán nem. - Csak kedves akar lenni...
- Nem. Szeretem a kérdéseket. - Ó, ne már!
A családom nevében is szeretnék bocsánatot kérni.
Mitch még egyetlen barátnője sem lett kitéve
- ilyen alapos vallatásnak. - Dan mond valamit.
- Igaz? Még az a testdublőr sem. - Nem.
- Hogy is hívták? Istenem! - A Knicks táncos sem.
Vagy a "masszázs terapeuta".
Egyik légikísérő sem az összes nagyobb vagy helyi légitársaságtól,
akik megfordultak ebben a házban.
- OK, elég lesz. - Miért? Nincs igazam? Ugyan!
Nahát, Dan. Köszönöm, hogy rámutattál minderre!
Te vagy a legokosabb fazon akit ismerek.
Igaza van. Annie-n a sor, hogy kérdezzen tőlem bármit...
A Marie-t jobban kedveli...
Kérdezz amit csak akarsz, Marie.
- Nincsen kérdésem. - Ó, ne csináld!
Mitch mondta korábban, hogy ha megbocsáj- tom a múltját, ő is meg fogja az enyémet.
Hát, ez egy elég hülye dolog volna.
- Oké, irány a családi szoba. - Hé, srácok, végeztetek?
Gyerekek, gyertek a családi szobába!
John, hozd a pitét, kérlek!
Te maradsz. Egyedül mosogatsz.
Hat betű.
Igen, igen, igen!
Szép volt, szép!
- Második szó. - Második szó.
Sajnálom. Túlmentem a határon.
Nem, te sosem mész túl. A testvérem vagy.
Megérted ha elmondom, hogy...
Nem tudsz olyat mondani, amivel felhúznál.
- A lány akivel találkoztam a boltban... - Mondhatok valamit?
Amikor a régi barátnőimrőI beszéltél...
rájöttem valamire.
A Marie iránti érzéseim másak.
Tudod, az az érzés... a...
- Szívedben. - Igen.
- Mikor a szíved csak úgy... - Zakatol.
- Igen. És... - Mintha a testeden kívül lenne.
- Igen. - Védtelen, sebezhető...
- Igen. És ez... - Egyszerre csodás és borzasztó,
szívfájdító és pezsdítő.
Igen, igen. Pontosan. Micsoda ez?
Szerelem.
Te mindig értettél a szavak nyelvén.
- Stanford vagy Berkeley. - Ó, azok remek sulik.
- Esetleg a Washington Egyetem. - Hmm.
Vagy valami közelebbi.
Lil, ha nem tudnál elaludni, tudod hol találsz.
Apa...
Mitch bácsi, bejössz egy jóéjt puszira?
- Még szép! - Anya és apa
- "külön szoba a házasságig"- szabálya. - Mint a gimiben.
- Én egyetértek azzal. - Köszi, Dan!
- Nincs mit. - Mitch, mit csinálsz?
Marie hozott pár könyvet, de gondoltam
egy igazi könyvet kéne olvasnia egy igazi írótól.
- Ó, ne, ne, ne. Nem jó ötlet. - Pont hogy az.
- Kérlek ne. - A legjobb könyv amit olvastam.
- Talán az egyetlen, amit olvastál. - Humoros.
- Viselkedjetek. - Szuper lenne, ha aláírnád.
- Óvatosan, első kiadás. - Ez az egyetlen kiadás, anya.
- Akkor jó éjt! - Jó éjt!
Aludj jól!
Tényleg nem kellene...
"Sok sikert"? Ennyi?
Oké, ez is megteszi.
Szia!
Jó éjt!
- Jó reggelt! - Hé.
- Mondd szépen, "Jó reggelt"! - 'reggelt.
Ezaz, ügyes.
Érezd jól magad.
Tessék, szívem.
Marie. Csatlakoznál hozzánk, gyönyörű hölgy?
- Hé, anya. - Igen?
- Elindítanád a zenét, anya? - Hogyne.
Neked jobban kell ez, mint nekem. Már jön is.
Rendben, Dan. Állj ide! Rajta, box-állás!
Látni akarom az öklöket. Három, kettő, egy.
Jobbra!
Rugózzatok. Öt, hat, hét, csere!
Öt, hat, hét, ezaz!
Négy, öt, hat, hét.
Egy, kettő, három, négy, öt, hat, hét.
- Át akarod venni, bébi? - Tényleg?
- Aha, igen. - Oké.
Salsa?
Tied a pálya, bébi.
És bal, és egy...
Oké, várj. Dan... Dan egy kicsit előrébb megy.
Kezdők középen. Figyeld Marie-t! Jól csinálod, ezaz.
- Egy, két, há', négy. - Igen!
- Dolgozzon a kar! - Rendben.
Egy, két, há', négy.
Egy, két.
Oké, mindenki. Figyeljétek Marie-t mit kell csinálni. Dan-t pedig, hogy mit nem.
Másik irányba!
Kiváló voltál.
Nagyon köszönöm!
- Ó, szívesen. - Remek.
Elkezdeni mindig nehéz,
de utána olyan jól érzed magad...
Hűha! Szép kis nyújtás.
Hé, egy kicsit később talán kipróbálhatnánk azt mi is.
De jó!
- Apa? - Lilly, hozd a nővéreid
és találkozzunk elöl. Most!
Hova mész? Mehetünk mi is?
Lehet, lehet, lehet?
A lányaim egy kis külön időt szeretnének eltölteni az apjukkal.
De ígérem egy másik nap bepótoljuk, oké?
Lil, gyere. Rajta! A kocsiba!
Lányok, gyertek!
Apa, mit akarsz? Nana meg akar tanítani kötni.
- Cara, mozgás! - Nem.
Oké. Mire vártok?
Gyere ide!
Na, gyerünk, gyere.
Ó, ó, de nehéz vagy! Nem tudom most mi lesz.
Rendben. Ó, el fogok esni.
Nem hiszem, hogy menni fog.
Nahát!
Ne, ne, ne.
Ez volt régen az a hely a kagylókkal
meg a papírcápákkal.
Emlékszel hogy imádtad a sós karamellát?
- Négy évesen. - Igen, de... oké.
Maradjatok mögöttem, srácok! Ó, van egy ötletem. Teke!
- Igen! - Teke, teke, teke!
Jól hangzik.
Az élet csupa csalódás.
Nagyok és néha még annál is nagyobbak.
Szóval, mi legyen?
A világítótorony vagy a bálnavadász-múzeum? Döntsetek.
- Tudjátok miért van szükség a tornyokra? - Mert jól néznek ki?
Ez így van. Igen.
És azért is, mert segítenek, ha odakint sötét van.
Biztonságban tartják a hajókat és
segítenek elkerülni, hogy sziklának ütközzünk.
Mert mikor odakint vagy
és azok a hatalmas, sötét hullámok ide-oda lökdösnek,
mikor azt hinnéd, hogy sosem érzel már talajt a lábad alatt,
mikor millió darabra esnél szét
és süllyednél el le, a végtelen mélybe,
olyankor ez a fény segít, hogy higgadt maradj.
- Ez a fény... - Apa, jól vagy?
Persze, hogy jól, kicsim.
- Jól mulattatok? - Nem.
Nem.
- Menjünk be. - Gyerekek. Merre voltatok?
- Tudom, tudom. Én... - Ó, már mindent átkutattunk.
- Egy tapasztalt szülőnek... - Sajnálom, nem gondolkodtam.
Szia, öcskös, szia.
- Sajnálom. - Gyere, haver!
Megcsináltam.
Dan. Elképesztő a csaj. Látnod kellett volna.
Az utolsó pár száz métert ledarálta.
- Gyors voltam. Vagy nem? - Aha, nem tudtalak utolérni.
Még az izzadságod is szép.
Dan hova ment?
Anya, Marie úgy mozgott, mint egy istennő.
- Igen? - Mint egy párduc.
Tudod, olyan a teste...
Szeret küzdeni. De én csak be akartam törni őt. Érted?
Végig akartam lovagolni vele a parton. Ő...
- Ne csináld. - Olyan volt, mint a csődöröm.
Azt akartam, hogy előttem menjen. Érted mire gondolok?
Marie. Vannak tiszta törülközők fent a polcon, jobb oldalon.
Hiányzik a bőröd.
Hiányzik az illatod.
Hiányzik...
Hiányzik a szemed.
- Apa! - Én...
- Te beteg vagy! - Én csak...
Nem, bocsi. Csak a lúzer apám volt az.
Aha, itt hallgatózott.
- Hello? Hello? - Beszélnünk kell.
- Nem várhat? - Ez működik nálad?
Mármint valóban ez kell? Őszintén.
- Kellemes itt. - Kellemes?
- Igen, az. - Igazán? Szóval jól érzed magad?
- Leszámítva a szememben lévő szappant. - Oké.
Mert tudod mit? Én nem érzem jól magam
és szerintem, mint két elvekkel rendelkező ember,
fel kéne állítanunk pár szabályt, nem?
Ó, igen. Persze, rendben van.
Oh. OK! Na jó, ez...
ErrőI beszéltem. Ne, ne, ne.
Távolságot kell tartanunk. Állj! Menj hátrébb!
- Törülközőt! - Állj meg. Oké, bocsi.
Köszönöm!
És ne olvasd a könyvemet! Hagyd abba!
- Miért? - És az a salsa dolog...
- MirőI beszélsz? - A salsa táncról.
Tessék, errőI... Csak ne csináld.
- Sajnálom. - Ha abbahagynád ezt,
azzal sokat segítenél.
Van más, amit csinálhatnál, például, hogy megszűnsz létezni.
- Ó, köszönöm! - Ezt... nem...
Kimondtam, igen. Nem gondoltam komolyan, de kimondtam.
- És tudod mit fogok még csinálni? - Mit?
Kevésbé vonzóvá teszem magam, hogy
ne ébresszek fel benned semmilyen helytelen érzést.
OK, ez röhejes. De tudod mit? Én... nem...
- Nem fogok többé rád gondolni. - Helyes.
Tényleg.
És ha elkezdek rád gondolni,
- ami előfordulhat, ha... - Meginogsz.
...megingok, akkor minden gondolatommal a hibáidra fogok koncentrálni.
- A hibáimra. - Azokra.
- És mik azok? - Fogalmam sincs,
de megnyugodhatsz, fogok találni...
Kérdezd Nana-t. Ó!
Sajnálom. Zuhanyozni készülsz?
Igen.
Ó, akkor egy tanács. Régi házak, régi csövek.
- Köszönöm! Köszi. - Sok idő, míg felmelegszik.
Beszélhetnék veled valamirőI?
- Persze, hogyne. - És kettőnk között marad?
Ez... csak...
Nézd, előző éjjel...
Előző este az életedrőI meséltél.
Az utazások és az új dolgok kipróbálásának fontosságáról,
és elkezdtem azon gondolkodni, hogy... Hihetetlen,
mindaz, hogy mennyire...
- Úgy nézem már jó lesz. - Oké.
De még...
Ó, még... fel vagy öltözve.
Ó, elfelejtettem.
Elfordulok. Errefelé.
Na szóval, akkor rájöttem, hogy... tudod...
Sokat gondolkoztam azon, hogy mit szeretnék csinálni
a jövőben... és nem csak a sulival kapcsolatban...
Egyszerűen nehéz kitalálnom, hogy mit akarok kezdeni az életemmel.
Mármint azt tudom, hogy valami új helyre el akarok menni,
új dolgokat kipróbálni...
De tudod, nehéz kitalálnom
- azt a helyet, ahol lennem kéne. - Értem.
És hogy legyen egy olyan élményem...
Ami... tudod, amirőI ez az egész szól.
- Igen. - De egyben...
egyben rémisztő rádöbbeni, hogy
amit akarsz az, amit akarsz. Érted mire célzok?
Érted... szerintem ez olyan izgi...
Érdekes az, ahogy kikötsz valahol,
máshol, mint ahol te...
Ebéd!
Sajtos makaróni. Nincs is jobb ennél.
Felnőttek az ebédlőbe!
Tudod, azt hiszem felborítom a rendet és itt maradok a kicsikkel.
- Dan, szívem... - Anya, kérlek.
- Hé, srácok. - Szia, Dan bácsi!
- Hé. - Szia, Dan bácsi!
Hello?
- Sziasztok. - Szia.
- Mi folyik itt? - Marie segít valamiben.
- Egyáltalán nem szórakozunk jól. - Aha, azt látom.
- Hogy viselkedik? - Csodásan.
- Szia, apa! - Szia.
- Sziasztok.
- Tehát, ott tartottál, hogy... - Ó, igen.
Megpróbáltam.. csinálni egy...
Próbáltam készíteni egy igazi szívet.
De nem tudtam hogyan kell szívet rajzolni, úgyhogy kivágtam.
És olyan lett, mint
olyan lett, mint... mint egy csillag.
Igen?
- Dan? Szia! - Hello.
Szívem, tudod aggódunk érted.
És a tegnap esti meg a ma reggeli viselkedésed után
most már valóban nyugtalanok vagyunk.
Hát, köszönöm, meghatódtam. De jól vagyok. Nem kell...
- Magánbeszélgetést folytatunk. - Gyertek csak be.
De, gyertek be! Tök jó.
Anya, folytasd! Csupa fül vagyok.
Nézd, annyi mindent teszel a lányaidért.
És mindannyiunkért. De mit teszel saját magadért?
Ne most.
- Gyertek be! - Gondolj arra...
- Beszélgetni próbálnánk. - Semmi baj.
- Hatszemközt szeretnénk beszélni veled. - Maradjatok.
- Folytasd, anya! - Nana? - Igen, kicsim?
- Azért beszélgettek, mert Dan olyan fura? - Igen, azért.
Igen, de van oka ennek a furcsaságnak.
- Oszd meg velünk! - Csak beszélni akarok veled.
Haver, elég takarékon lehetsz.
Remélem időnként egy kis "önszeretettel" kezeled magad.
- Ó, menj már! - Beszéltem az urológusommal errőI.
- Elég. - Bocsánat.
Ember, mirőI beszélsz?
Az igazi kérdés, amit senki sem tesz fel:
- Dan fog-e még valaha szerelembe esni? - Nem, nem fog.
- Howard. - Sajnálom, de nem fog.
Én csak azt mondom, hogy
ha nyitott vagy rá, a szerelem fog megtalálni téged.
- Ó. - Gondolom...
- Hé, emberek. - És... tökéletes.
Nem hiszem, hogy elég világos voltam az imént...
- de ki kell dugítanod azt a lefolyót. - Aha...
Ki kell nyitnod az üveget... Ha már metaforákat csináltam...
- Azt... - Szóval amit eddig mondtatok...
"aggódás", "megtalál a szerelem", "lefolyó kidugítása".
Hát, köszönöm! Ennyi volt.
- Nem, még nem. - Végeztünk.
- Most már mehetünk... - Nem, még nem. - Ó, anya...
Találkoztunk Margot Draper lányával a piacon.
- Kivel? - És felőled érdeklődött.
Érted, Danny, szükséged van egy kis kikapcsolódásra.
Tehát Ruthie Draper érted jön 6-ra
- és elmentek szépen iszogatni. - Még csak nem is emlékszem Ruthie-ra...
- Elmész randizni! - Nem, nem.
Nem, nem megyek randizni, anya.
De, édesem, ideje.
Ruthie "Malacképű" Draper. Anya, apa, hülyéskedtek?
Csak ne "Malacképű" Draper. Sajnálom, ez valóban kegyetlen.
Semmi kegyetlen nincs ebben.
Anya, még csak nem is emlékszem Ruthie "Malacképű" Draper-re.
Nem akarok elmenni! Nem akarok a malacfejűvel menni.
- Mész. El van döntve! - Nem, nem megyek.
- De hisz nem emlékszem "Malacképű"- re. - Vakrandi lesz.
Dupla randi lesz, oké? Jó móka lesz, igaz, Marie?
Igen, jó lesz.
Ez az én csajom!
Hátha malacod lesz...
Sajnálom, bocsi.
Vadulj be!
Rendben, rendben.
Oké.
Nagyon jó.
- Nagyon gyönyörű... - Hello! Sziasztok!
Mindenki, ő itt Ruthie Draper.
- Ismered őket. Csak nagyobbak lettek. - Igen. Sziasztok!
- Jó újra látni, Ruthie. - Hello, Dan.
- Szia! - Bárhol felismertelek volna.
Pont ugyan úgy nézel ki.
Ruthie, remekül nézel ki.
Vicces.
- Ne! Ne, ne. - Tehát, Harvard orvosi kar,
Johns Hopkins... Jól megy a sorod, Ruthie.
- Igen. - Igen, lenyűgöző.
Biztos nem marad elég időd randizni.
Volt valakim.
Nagyon különleges volt számomra, de...
Meghalt egy hülye balesetben.
Nagyon sajnálom.
Köszönöm!
Ami fura, hogy mindössze három napja ismertük egymást,
de... néha csak tudod, érzed.
- Igen. - Aha. Igen, abszolút, igen.
- Aha... - Szóval orvos vagy?
- Igen, az. - Mi a szakterületed?
- Plasztikai sebész vagyok. - Ó, persze hogy az.
Tudom, tudom. Tudom mire gondolsz.
De kizárólag égési sérültekkel, gyerekekkel és
- veleszületett arcsérültekkel foglalkozom. - Ó.
- Gyakorlatilag ő egy szent. - Nem, én csak...
Csak próbálok segíteni valamelyest. Mint a testvéred.
- Ó, ne. Én... - Néha, mikor nem tudok elaludni,
felmegyek a netre és elolvasom a cikkjeidet. Olvastál tőle valamit?
Csak a regényét.
Mint egy kezelés, tényleg.
Amit mondtál a TV-függőkrőI.
- Mm-hmm. - "Dugd el a távkapcsolót.
És mi van, ha fel kell kelni csatornát váltani? Az legalább testmozgás. "
Zseniális! Aztán... az öt válogatós srác szüleirőI.
Minden gyereknek külön ételt kellett készíteni...
"Mi vagy te, egy étterem?"
- Így van. - Briliáns.
- Szó szerint idézett. - Csak azt mondom, hogy
nincsen gyerekem. És nincsenek gondjaim,
de ha egy nap lesznek,
a szavaid segítségével majd megnyugszom.
Elnézést! Muszáj csinálnom valamit. Nem bírok magammal.
Bocsi, de egy lány, aki így mozog...
a férfinak beindul a képzelete...
Hé, ember.
- Marie-t nem zavarja. Ugye? - Persze, nem.
De nem hiszem, hogy Dan-t érdekelné.
- Nem? - Hogy nem?
Szerintem nem. Vagy mégis?
Ó, király. Ezaz.
Nem tudom micsoda, de valami visszatartotta.
Többé már nem.
Nos, ez egy csodás dolog.
Jövünk.
Rendben, oké. Újra itthon.
- Imádom a kocsidat. - Ó, köszi.
- Viszlát! - Viszlát!
Örültem a találkozásnak, Ruth.
- Igen, én is. - Gyertek, srácok!
Dan és én elmegyünk még egy kicsit kocsikázni.
Ne várjatok.
Mmm, ez fantasztikus.
Tudom mi a titkos hozzávaló... szeretet.
Minden egyes falat után jobb és jobb.
- Szavakkal le nem írható. - Mmm, köszi.
- Na, milyenek? - Ínycsiklandóak, apa.
Csak úgy csorog a nyálam.
- Már majdnem a harmadik adagom. - Kérnék még.
- Nem állít le semmi, igaz? - Nem.
Titkos recept, de megengedte, hogy feltörjem a tojásokat.
Igen?
Hogy van Mázli Kapitány ma reggel?
- Ó. Hát, egész jó volt. - Igen?
Hallom felpezsdítetted a hangulatot múlt éjjel.
Aha.
- Kaphatnék még egyet? - Parancsolj.
Tudod, ami azt illeti, kicsit éhes vagyok.
- Titkos recept. Tessék. - Ember, ez de jó.
- Imádom. - Köszönöm!
- Mennyit ettél, apa? - Na, kidugaszolódtál?
Bármi is történt vagy nem történt, nálad senki sem érdemel
meg jobban valakit.
Pénzfeldobás, odakint.
Nyami.
Oké, szép volt.
Aha. Ezt fogod csinálni? Ez a módszered?
Így játszunk? Oké.
Gyertek.
Vonalba, védelemre lesz szükségem!
- Vonalba, vonalba! Rajta! - Rendben, hozzátok vissza.
- Marie! Marie! - Hajrá, Marie!
Danny!
Miért ragaszkodsz ahhoz, hogy 15 évesként viselkedj?
Tele vagyok merő vággyal.
Inkább több mérséklettel kéne tele lenned.
- Ez mit akar jelenteni? - Szerintem tudod mit jelent.
- Apa, felvennéd? - Ó, hogyne.
Kösz.
Hello? Nem, az apja vagyok.
Valamilyen Jordy keres.
Hé, mindenki! Dan kapott egy hívást.
És mint tudjátok, a véglegesítés a minden egy cikkíró számára.
Oké, rendben. Hadd magyarázzam el!
Megkértek, hogy találkozzam
a nagy fejessel a Lamson Hírlap Csoporttól.
Holnap idejönnek
és leülnek beszélgetni velem.
Ez nagyszerű!
- Előbb talán meg kéne kapnod az állást. - Igen, ez igaz.
- Dan. - Kösz.
Nos?
Nahát.
Hű...
Apa?
Apa? Lilly megkérdezte, hogy miért flörtölsz Marie-vel.
- Nem flörtöltem. - Ne aggódj, fedeztelek.
- Azt mondta, az nem volt semmi. - Mert nem is.
Apa, 17 vagyok. Totál flörtöltél.
Tudod, nem is számít egyáltalán.
Nem úgy tűnik, mintha egy kicsit is érdekelnéd őt.
De abba kéne hagynod, oké?
- És... gratulálok! - Köszi.
Figyelj, busszal jött. Rokonai vannak Bostonban. Apa...
Apa, szeret engem!
OK.
Nem kell félned.
Ha a szex kerül szóba, még Marty az, aki várni akar vele.
És ezzel a mondatoddal mégis hogyan akartál megnyugtatni?
- Apa, szeretem őt... - Szívem...
Szeretem.
- Szeretem. Szeretem. - Nem, dehogy.
Ez igaz szerelem.
És csak mert neked nincs részed benne,
nem kell büntetni minket miatta.
A fellángolás nem szerelem. A szexuális vonzalom nem szerelem.
- Nem érted... - Ó, én nem értem.
Nem, még azt sem érted, hogy nem érted.
Mit nem értek, Cara? Magyarázd el, kérlek!
Mit? Zavaró, hogy nem lehetsz együtt vele?
Hogy... hogy valami kettőtök közé állt?
Hogy van benne valami, ami összeköt benneteket?
És amikor a közelében vagy
nem tudod mit mondjál, ezért kimondasz mindent,
ami a fejedben és a szívedben van.
És tudod, hogy ha csak együtt lehetnétek,
akkor ő a lehető legjobb énedet hozná ki belőled?
Szóval, Marty itt maradhat?
Sajnálom.
Bocsi.
"Marty itt maradhat?"
Howard elvisz a buszmegállóba.
Felhívtuk a nénikédet, Bostonban fog várni.
- Értem, uram. - Nézd, én nem vagyok az apád,
de tudnod kell, hogy a szerelem egy nagyon veszélyes érzés.
- Nem, uram. - Vitatkozol velem?
Nem, én... csak...
A szerelem nem egy érzés, hanem egy képesség.
- Ezt ki mondta neked? - Én találtam ki, Mr. Burns.
Gyere, köszönj el.
Ablak. Oké, ennyi.
- Apa. - Nemsokára újra találkoznak.
Ne, ne!
Ne! Marty! Marty! Marty!
- Milyen édes. - Mi édes?
Ez.. ez miért az?
Semmi baj, semmi baj. Nyugodj meg.
A magabiztosság. A szerelem ilyen szintű érzése.
- A szerelem nem érzés. - Nem?
Hanem egy képesség.
Nos, ha ez igaz, akkor van egy nagyon tehetséges lányod.
Te vagy a szerelem gyilkosa!
OK, Cara. Következő?
Olivia a lányokkal tervez valamit.
Gus a szokásosat csinálja. Bella vívni fog.
- Howard és én énekelünk. - Ó, remek. Eileen néni?
- Írd le. - Te miben vagy jó?
Szerelemgyilkolásban.
Mit is mondtál?
Terveztünk valamit az egész családnak.
Írd le ezt is.
- Mi apád adottsága? - Neki nincsen.
Ő az egyetlen, akinek nem kell szerepelnie.
Bemutatom Bella Wilson-t.
Gyerünk, Bella!
Chihuahua.
- Hajrá, Bella! - Jól vagy?
- Nincs túl jó érzésem... - Csináld azt, amit mindig is.
Marie nem az a mű-nő típus.
- Valami különlegeset kell csinálnom. - Csak... légy önmagad!
Bulldog.
Ennyi...
- Ezt Marty-ért. - Elvegyem a cseresznyéket?
Hűha!
Megcsomózta!
- Van egy ötletem. - Biztos, hogy remek...
Az lehet...
Oké, végül, de nem utolsó sorban, Mitch bácsi.
Egy nagyon bölcs ember, a testvérem
egyszer azt mondta, hogy
ha teljesen őszinte akarsz lenni, énekelj.
Ó, jut eszembe, bemutatom a zenekaromat.
El sem hiszem. Nem játszott, mióta a felesége...
Egy, két, há', négy.
Ezaz, Mitch bá'!
Ha a tragédiák elérnek, Ne hagyd, hogy lerántsanak.
A szerelem meggyógyíthat téged, Szerencsés vagy, hogy itt vagyok.
Engedd, hogy a szerelmem ajtót nyisson...
Hogy a szerelmem ajtót nyisson...
Hogy ajtót nyisson...
...a szívedhez.
Ahogy mondta.
Remek volt, srácok.
Mi volt ez?
Nem... nem tudtam megállni.
Most mi kéne tennem?
Nem tehetsz semmit. Ő a testvérem.
Akkor... miért énekeltél nekem?
Mert én... én...
92. oldal: "Meghaltam volna?
Mert egy angyal jött be a szobába. "
148. oldal: "Megbocsájtom a múltad, ha te is az enyémet. "
Úgy tűnik, a legjobb mondatai a tieid voltak.
Nem bírom elviselni. Én...
Nem tudom többé megjátszani magam.
Maradj...
- Apa? - Igen, kicsim?
Feljössz a szobámba? Mutatni akarok valamit, amit csináltam.
Majd holnap. Oké, kicsim? Ígérem.
Oké, apa.
Ó, istenem!
- Hé, mi történik? - Pszt!
Miért komplikált itt lenned? Az éneklésem...
Nem kellett volna... Tudom.
Nem, nem errőI van szó...
- Rossz nóta volt. - Marie sír vagy nevet?
- Ó, ne, ne, ne! Kérlek. - Kérlek ne csináld ezt.
Marie...
Jön befele.
Anya!
Ne, ne, ne. Nem tudom mit mondhatnék neki. Sosem hagyott el még lány.
- Ó, remek. Ez az első. - Nahát!
Kérlek ne játsszátok meg a normálisat.
Azt mondta remek srác vagyok.
És hogy nagyon szeret.
Majd pedig azt, hogy...
mindkettőnknek meg kellene találnia az igazi lelki társát.
Össze vagyok zavarodva. Nem értem mi történt, ami
megváltoztatta ezt egyik napról a másikra.
Kell lennie valaminek. Valami, amiért...
- Miért rám nézel? - Nem nézek rád.
A hatalmas ürességbe meredt, ami a jövőjét képezi. Te csak pont ott álltál.
Danny, van hozzáfűzni valód?
Igen, mit mond a szakértő? Halljuk!
Szívem, az a fájó igazság,
hogy mindannyian szerettük őt.
Igen, tényleg így volt.
Hát ez nem segít.
Valaki, egy jó ötlet, hogy mit csináljunk?
Oké, oké... jól van.
A Rat Pack tagja! Énekes...
Dean Martin! Sammy Davis, Jr!
Igen!
Te jössz, haver. Gyerünk!
OK.
Mehet!
- Ez egy ajándék. - Szia, Jordy.
- Most nem alkalmas neked. - Nem, de mondjad.
- El kellett jönnöm. - Tudom.
- Ben Franklin! - De az igazság az, hogy...
- Igen? - ... nem jutottam túl messzire.
Gyönyörű mosoly, csodás szemek, egyedülálló nő.
- Marie! - Igen.
Ó, szívem, ne, ne...
- Apa? - Hé, szia.
- Megmutathatom amit készítettem? - Rögtön amint visszaértem, oké?
OK.
- Megint maga. - Örülök, hogy látom, biztos úr.
- Hogy van ma? - Tudja, miért állítottam félre?
Persze. Tisztában vagyok vele mit csináltam és tudom, hogy nem helyes.
- Ezért bírság jár. - Írja a többihez.
- Hogyan? - Írja a többihez...
Mit csinálunk?
- Nem biztos, hogy jó. - Nem.
De van egy jó oldala a hibáinknak, azt hiszem.
Szerintem el kell gondolkodnunk.
Mármint a lányaid, és hogyan...
Ők rendkívüliek és...
- Mi az? - Azt hiszem ez még túl korai.
Gondolod?
Még azt sem tudjuk, hogy tudsz-e tekézni.
Rendben. Ne, ne, várj!
Várjál! Ne. Be kell állnod.
- Hagyjál! - Állj fel.
- Ne már. - Na, rajta. Állj fel!
Csak néztelek.
Kész vagy?
Ó! Köszönjük!
Borzasztó gurítás volt, de ez tetszett a végén.
Ó, én még nem mennék.
Nem rossz! Jó volt.
Így el fogod törni a karodat.
Ó!
Ne, ne, ne csináld!
Ó, gyerünk, gyerünk!
Most gurítsunk egyszerre!
Egy, kettő, három.
Apa?
Ó, istenem! Mit csinálsz, apa?
Mi a fene? Marie?
Mi a túró folyik itt?
Csak csókolóztak...
Meg tudom magyarázni.
- Ti szakítottatok, nem? - Két órája.
- Két órája szakítottunk. - Tudom, tudom, tudom.
Azt hittem elmentél.
El is. Elment, csak nem jutott messzire.
- Micsoda? - Meg tudom magyarázni...
- Ja, hadd magyarázza. - OK.
Emlékszel arra a nőre a könyvesboltban? Hát ő az.
Azt mondtad menjek utána, amit nem tettem meg.
Nem így terveztük, Mitch.
Tudom hogy néz ki. De Mitch, azt is tudom, milyen érzés.
És ez milyen érzés, te szarházi?
Ó, istenem!
- Mi történt? - Annyira sajnálom.
Nyugodjatok meg. Ezzel nem segítünk.
Sajnálom.
Ó, édesem. Hozok egy kis jeget.
- Dan, minden oké? Rendben vagy? - Marie!
Ne, ne menj el!
Nem is tudom mit képzeltünk.
Sajnálom.
Ne menj!
Apa?
Apa, várj!
Mit művelsz? Apa!
Rendben van, itt a bírósági idézése.
Még valami. Át kell adnia a jogosítványát.
Vendégeid vannak.
Ó, pont akit emlegettünk. Üdv.
Cindy Lamson. A különleges rovat szer- kesztője a Lamson Hírlap Csoportnál.
- Üdv. - Jim Lamson, kiadó.
- Örvendek. - Szintén.
A családjával csevegtünk.
Különösképpen élveztük a csodás lányaival való megismerkedést.
- Ó... - Almabort?
Köszönöm. Jól néz ki... Köszönjük szépen!
Köszönjük!
Apa? Almabort?
Nem csak, hogy a szerelem gyilkosa vagy,
de a legrosszabb szülő is.
Édes.
Nos, mint azt valószínűleg tudja,
már két másik jelölttel is találkoztunk,
de az apám és én meg vagyunk győződve, hogy
a legígéretesebbet hagytuk utolsónak.
Lányok... Elmehettek ha gondoljátok.
Ó, ha nem gond, esetleg maradhatnak.
Szeretjük bevonni a családot is.
Hát, Dan igazán tudja, hogy kell a dolgokat a családban tartani.
- Nem igaz, Dan? - Ezért is gondoltunk önre.
Amit a sorai is képviselnek, az erkölcsi értékeket.
A belső jellemek, amik az írásaiban tükröződnek...
- Felettébb lenyűgözőek. - Őszinteség, megbízhatóság...
Nagy terveink vannak önnel, Dan.
Azt próbáljuk tenni, amit ön is az olvasóinak szokott ajánlani.
- És pedig? - Család mindenek előtt.
Oké, oké. A helyzet a következő.
Van, aki nem olvasta a saját cikkeit.
Nem vagyok biztos benne, hogy mit jelent ez.
Menj innen! Hazug vagy és álszent! Kavarsz az öcséd barátnőjével?
Mióta ismered Marie-t?
Két közlekedési kihágás és egy karambol? Ez a terv része volt?
És ami a legrosszabb, leráztad Lilly-t.
Rád várt, hogy megmutassa, mit készített.
De sosem mentél oda hozzá.
- Nagyon elszúrtam. - Nem, dehogy.
De igen, anya. Amit Lilly-vel tettem.
- Ne feledd Mitch-et! - Ó, John.
És azokat az újságíró embereket.
Édesem, kétségtelen, hogy ez nem egy jó napod.
Ha csak arra koncentráltam volna, hogy az apjuk legyek...
Ó, kérlek! Tudod, a szerelem zűrös dolog.
Jobban kellene tudnom... Megbántottam a gyerekeimet.
Menj és tedd jóvá!
- Szívem, vétettél pár hibát... - Sokat, jó sokat.
Beleesni Marie-be nem volt az.
Adna valaki egy másik dobozt?
Igen, megyek.
Mitch.
Mitch, én...
Ha másról lett volna szó...
Én... annyira...
Ne mondd ki!
Hé, szépségem!
Lányok, szeretnék négyszemközt beszélni Lilly-vel, ha lehet.
Oké, akkor mindenkivel...
Tudom, elszúrtam. Nagyon.
- Aha. - Igen, el.
Édesanyátok...
Hiányzik nekem...
Folyton és mindig is fog.
- Anya meghalt. - Ó, kicsim. Látom őt minden nap.
Látom őt a jóságodban, Jane.
És Cara, a szenvedélyedben.
És Lilly, az ő szemét örökölted.
És a mosolyát.
Szóval megmondom mit fogok tenni.
Szobafogságra ítélem magamat.
Veletek leszek. Mellettetek fogok maradni...
- Velünk vagy minden nap. - Nem megyek sehova.
Nézzétek, egy kicsit összezavarodtam Marie miatt,
de ennek vége. Rendben?
Elvesztettem a fejem.
Picit megbolondultam, mert szeretem.
Mármint... ez nem...
Nem szeretem. Nem így értettem.
Hogy is szerethetném? Alig ismerem, csak...
- Három napja. - Igen.
És hogy tudhatnád három nap után?
Nem tudom...
De, igen. Szeretem.
Szeretem. Szeretem.
Szeretem...
Szeretem.
Akkor menj utána!
Annyira illik hozzád!
Menj!
- Most. - Ó.
Szívem, az útra.
- Mi az? - Nem mehetek.
- De muszáj. - Nincs jogsim.
Egész jól értek a térképekhez.
Ez nagyon eszelős. De nem hagynám ki semmi pénzért.
Kedves olvasók! Sokak számára
ez az első cikkem az újságjukban.
A jövőben válaszolni fogok minden kérdésükre,
de ma, megbontva a szokásos stílusomat, a tervek
témáiról fogok önöknek beszélni.
Nem a cikkemmel kapcsolatos terveimrőI, sokkal inkább tervekrőI az élethez.
Hogyan készítjük őket.
És miként reméljük, hogy gyermekeink jó, okos,
biztos terveket készítenek saját maguknak.
De ha igazán őszinték vagyunk önmagunkhoz,
a terveink nagy része nem úgy alakul, ahogy azt elgondoltuk.
Tehát ahelyett, hogy azt kérdeznénk a srácoktól, hogy
"Mik a terveid? Mihez kezdesz az életeddel?",
talán csak ennyit kellene mondanunk nekik: Készülj fel a meglepetésekre!
fordította: supRshine (suprshine@freemail. hu)
Kiesik.
És ennyi volna.